З історії становлення вітчизняної книгознавчої науки (ХІХ–початок ХХІ ст.) - Андрійчук, Микола Тарасович (Технологія і техніка друкарства, 2016)
Розглянуто ретроспективу становлення історико-книгознавчих досліджень в Україні та українській еміграції від часу появи перших книгознавчих публікацій у ХІХ ст. до періоду формування дослідницьких книгознавчих установ, діяльності українських книгознавчих періодичних видань та окремих персоналій книгознавців у ХХ–ХХІ ст. Виділено основні етапи становлення українського книгознавства. Перший етап, що охоплює все ХІХ і початок ХХ століття характеризувався епізодичною появою перших праць на книгознавчу тематику. Другий етап припадає на міжвоєнну добу. На початку цього етапу з’являються фахова періодика та книгознавчі установи. Формуються центри книгознавчих досліджень як в західноукраїнських, так і східноукраїнських землях, а також у середовищі української еміграції. Однак, вже на початку 1930-х рр. у підконтрольній російським більшовикам Східній Україні, а з 1939 р. і в Західній Україні книгознавчі студії згортаються з політичних мотивів. Лише у середовищі української еміграції продовжували виходити праці на книгознавчу тематику. Книгознавчі студії в українських землях почали відроджуватись лише з кінця 1950-х рр. Однак, українське книгознавство у Радянській імперії могло розвиватись лише в межах жорсткого ідеологічного контролю. У сфері гуманітаристики домінували російські історичні міфи, зокрема щодо початків українського книгодрукування. Лише зі здобуттям у 1991 р. Україною незалежності вітчизняні книгознавці отримали змогу вільно висловлювати свої погляди щодо табуйованих радянсько-імперським режимом питань українського книгознавства.